Всеки ден прелитаме над езерото.
Почти цялата южна част е заледена.
А тук не замръзва и толкоз!
Заобиколете го някак.
Направете пътя тук или тук, не знам.
Трасе трябва да има, иначе отиваш на трибунал, ясно?
Всички отивате на майната си, всички до един!
Тръгвай.
Да, кашата е много студена. Наистина.
През нощта, когато немците дойдат да бомбардират,
задължително ще свалим един.
Откъде толкова увереност, другарю лейтенант?
Ще видите.
Много съм зъл днес.
::: ЛЕНИНГРАД:::
Имам чувство, че виждам пак моя стар, добър Валтер.
Валтер...
Горе главата, Валтер. Ти си най-добрият!
Внимание. Говори Ленинград.
През многодневни ожесточени битки
на западния фронт
Ето тук се разбрахме да ме вземат.
Нали вие заради мен се скарахте...
Анастасия Андреевна.
Заради мен.
Заради някакъв тъп пръстен.
Това е ключ от кутийката с бижута.
Взимайте, колкото ви трябва. - Нищо не ми трябва.
А на мен ми трябва! Вие да оцелеете - и двете!
Тогава на мен, на най-големия боклук,
ще ми бъде по-леко да живея.
Малинин. Със семейството си. Боже, време е.
Ще оцелееш ли? Обещай.
А сега...
Като в детството, помниш ли?
Когато бе като малко, дебеличко прасенце,
а не мъж в противни, миризливи ботуши.
Прегърни ме.
Ина-картина.
Как е настроението, Валтер?
Отлично.
Цветкова! Ти какво?
Защо не си в казармата? Из целия град те търсим.
Хайде в колата. Там ще се разберем.
Пусни ме. - Влизай, влизай.
Колко е странно. Освен вас никой не трябваше да замине.
А стана обратното. Анастасия замина.
Ние заминаваме утре. А вие оставате.
Живей тук. Имаме още книги за печката.
Внимание. Говори Ленинград.
Щабът на местната противовъздушна отбрана
обявява въздушна тревога.
Внимание, въздушна тревога!
Включвай!
Егати идиотизма, ще ни ударят в последния момент.
По-бързо! Ще закъснеем!
По-вдясно, Колосков, вдясно.
Гаврилов, виждаш ли го? - Виждам го.
Следи го, следи, родния ми.
Така, така. Огън!
Проследи го Гаврилов! Давай, давай!
Огън!
Мамо, мамо! - Бягай!
Огън!
Валтер, аз съм готов.
Сега е твой ред, само не се бави.
Не се бавя. Търся цел.
Казах ви - ще пипна този месер. Пусни ме. Ще му покажа!
Какво правиш, Валтер?
Огън!
Виждам цел.
Не се снижавай, Валтер, опасно е. - Виждам цел.
Що за глупави майтапи? Вдигай се! Това е самоубийство!
Заповядвам да набереш височина. Ще загинеш, Валтер!
Огън!
Пипнах го.
Миша?
Миша, отбой на въздушната тревога.
Миша.
Курекин, колата пак ли закъснява? - Не знам, другарю лейтенант.
Е, изпратихме ги.
А ако изтече информация и немците пак ги чакат?
Няма как.
И преди така мислехме, но... - За операцията знаят двама - ти и аз.
Избери кой е шпионинът. - Само двама?
А на началството не си казал, та ако нещо се случи - само си предложил.
А сме решили заедно.
Ти какво, капитане? Ще те размажа. - По-кротко. Не се знае кой кого.
Какво искаш? Да кажа, че грешката е моя?
Казах ти го вече. Аз съм виновен, повтарям!
Там са моите хора, не искам да ги загубя.
Сам каза, момичета имат повече шанс. По-малко внимание ще привлекат.
Защото мисля ден и нощ за този проклет лед.
Защото жена ми вече не може да стане и няма да се вдигне никога.
И защо крещиш? Правилно постъпи.
Правилно?
А ако не се върнат?
Правилно ли е лично да изпратя на смърт нея?
Коя нея?
Коя... Край. Разбрахме се.
Аз съм дотук, момичета. Не мога да продължа. Пълно е с полицаи.
Запомнихте ли къде е домът на Краузе, или да повторя?
Защо ще повтаряш, тръгвай. - Добре. Хайде, вървете.
Ще се срещнем където се разбрахме.
Омелченко добре го измисли. Мъже малко, а с жени е пълно.
Никой няма да ни погледне.
Нас - не. А Цветкова е хубавица, кога мъжете са я пропускали?
Koя е хубавица? Агеева, дърдориш, за да не те е страх?
Да, за да не чувствам страх.
Дай цигара.
Всичко е както го описа Капица.
Градина, веранда, обор...
Е, да вървим при Краузе? - При Сафонов.
Има ли живи?
Да влезем.
Ама работа.
Имало е сериозен обиск.
Немците са го намерили. Смирнова, затвори вратата.
Закъсняхме? - Защо седна? Да изчезваме.
Обядът се отменя. Доведи нашите. Всеки, когото намериш.
Вие с мен.
Нина, може би сами ще намерят пясъчната коса? Без него.
Не е някаква карфица. - Може би вече са я намерили.
Само че не ние, а немците.
Тук вони като помийна яма. Немците ли са направили нещо?
Ето откъде вони.
Момичета, това е риба, която му предаде Капица.
От Тойва.
Развалена е.
Старецът така и не я опитал.
Стига рови без смисъл. Да си вървим.
Да вървим. Ще ни пипнат като Терьохин.
Краузе със сигурност е арестуван,
значи къщата е под наблюдение. Да изчезваме, докато е време.
Почти стигнахме.
На ъгъла се пръскаме. Аз наляво, ти надясно, Цветкова след теб.
Среща в гората.
Спрете.
Какво?
Защо рибата е в кабинета? - Пак ли започваш?
Защо е в кабинета, не в кухнята? Сякаш специално е сложена?
Спри! Да не си откачила?
Да! Браво, Краузе!
Виж как е Цветкова.
Трябваше ли да се връщаме, Цветкова?
Той е загърнал рибата с картата, за да се досетим.
Хайде, бягай! Картата е в теб.
Бягай Цветкова! Защо стоиш?
Капица!
Осипов!
Пиши заповед.
Веднага да се сформират две групи по 12 човека всяка...
Две ще е много друга... - Три! По 12 човека.
Всички под командване на майор Толкунов.
И незабавно, отбележи, незабавно!...
да тръгнат пеш през езерото по маршрута на Краузе.
Давам ти денонощие. - Малко е, няма да стигнем.
Три групи!
Все някой ще стигне.
Цветкова, къде?
Вкъщи. - Остави!
Другарю капитан, ще я закарам и я връщам.
Казах остави! И двамата в отделението!
Нима не ми се полага почивка? Да се измия, да се приведа в ред.
Селиванов. - Да.
Уреди гореща вода, сапун... Чисти партенки.
Какво гледаш? Действай!
И банята да е първа класа.
Нямаш работа вкъщи. Оставаш при мен.
Юра.
Те още ли спят?
Опитай се днес да бъдеш силен.
Днес ще летиш с самолет.
Нали е хубаво?
Юра, какво ти е?
Соня?
Соня, ставай Соня.
Мама...
Мамче...
Сваляй.
Цветкова!
Нина.
Защо си седнала, сваляй блузата. Печката бумти.
Поне си вдигни ръцете.
Аз... дърва донесох.
Може да не стигнат. - Остави ги до печката.
Селиванов, ти ли се занимаваше със спекулантката?
Виж как е. - Ще отида.
Веднага иди.
Другарю капитан, нощ е! - Нощем стават най-тъмните дела.
Върви, Селиванов.
Пробвай, гореща или студена?
Хайде пробвай.
Ако знаеш как ми бе без теб.
Мислех, че вече няма да те видя.
А как миришеш на риба.
Здравейте.
Е, момчета, по този път не е минавано.
Виждате, че до брега има лед.
Как е нататък, не се знае.
Всички сте добри скиори.
Някои от вас, както чух, са рекордьори.
Няма да повтарям какво зависи от вас.
Всички сте ленинградчани.
Сами знаете всичко.
Тръгвайте.
Първи отряд, след мен.
Втори, след мен.
Вярваш ли му?
На кого? - На Краузе. Ще стигнат ли?
Вече ще стигнат.
Катя?
Кейт Дейвис!
"Дейли Телеграф"?
Вие? Вие загинахте през октомври.
И вие загинахте, Корнеев. - Не, раниха ме.
Катенка, Господи.
Значи Вие през цялото време... Сядайте в колата, аз летя за Москва.
Вие ще летите с мен. Елате.
Там е самолетът. Ще летите с мен.
Не мога да повярвам. Вие сте живи.
Заповядайте.
Паркер написа в Англия огромна статия за Вас.
Затова има големи проблеми в Москва. Всички мълчат за статията, но аз чух.
Катенка, наистина ли сте рускиня?
Корнеев, спрете колата. Това е моят дом. Живея тук.
Не мога, ще закъснеем за самолета. - Спрете колата!
Добре Катенка, но не разбирам. Спри!
Катя. Катя!
Накъде? Защо?
Трябва да взема децата. - Какви деца, Катенка, нямате деца!
Не, имам.
Добре, ще ги вземем, но после, не сега.
Трябва да хванем самолета. Няма да ни чака.
Вие не разбирате. Децата не са халюцинация, по-скоро Вие сте.
Вече знам къде сте. Ще Ви взема. Тръгвай!
Хубав лед, другарю майор.
Здрав е. Чувствам го със задника си.
Дай, Боже!
Момчета, камион пропадна...
Как са другарят майор, Саня? - Потъват!
Давайте въжета!
Къде е майорът? - В кабината, с шофьора.
Саня, дай ръката си.
Давай, Саня!
Сигурен ли си, че не грешиш? Запали.
Другарю комисар, аз бях мъничко влюбен в нея.
Гонзалес, Екатерина Гарсиевна.
Да, и документа показа. Адресът й бе записан.
Живее в апартамента на актрисата Воздвиженска.
Исках веднага да я доведа, но тя се заинати за някакви деца.
Добре, върви!
Готов съм веднага да летя... - Какво?
Къде? - За Ленинград. Трябва да я измъкнем.
Тя умира. - Не, не. Върви, Корнеев.
Корнеев?
Извинете ме.
Другарю, талоните ми! Спри!
Корнеев не дойде.
Сигурно са свалили самолета. Винаги ги свалят.
Аз съм виновна. - За какво?
Дадох на Корнеев грешен адрес.
Анастасия живее по-долу.
Лъжлива следа.
Нали казвах, че няма никой.
Напразно разбихме вратата. - Не е лъжлива следа.
Бих искал да знам всичко за тази актриса.
Разбра ли или не? Всичко от самото й раждане.
Къде кръстена, къде е родена. Всичко!
Нина и тя не дойде.
Вече 5 дни.
Сигурно е умряла. Дойде време и ние да умрем.
Жалко, че ще останат купони.
Някъде са длъжни да ги реализират.
Откраднаха ги.
Другари, показвайте документите си.
Без документи никого няма да пуснат.
Минават само членове и семейства на ладожкия отряд.
Документите. - Аз съм от ладожкия отряд.
Добре, минавай.
Майко! Пуснете я! По-бързо Тоня.
Ще тръгнат 10 камиона.
В първите 5 возят снаряди произведени в Кировския завод.
В другите пет - тези, които трябва да евакуираме първи.
И семействата на хората от ладожкия отряд.
Това ще е като благодарност.
Колко са? - Майор Толкунов загина.
От 36 човека стигнаха осем.
Ще съпровождат семействата си, после обратно с продоволствието.
Е?
Разбрах туй онуй.
Воздвиженска имаше прислужница.
Неотдавна почина.
Име? - Валентина Цветкова.
Има дъщеря Нина.
Милиционер в отделението на капитан Омелченко.
Какво? - Участник в търсенето на англичанката.
Не разбрах с кого да ви свържа.
Какво не разбра? Москва, вестник "Правда".
Кореспондент Корнеев. - Връзката е само за военни...
По-бързо. Имам заповед.
Др. Корнеев?
Утре по Ладога тръгва транспортна колона. С нея ще е Кейт.
Закъснява с 20 минути.
Тя ще дойде.
Първо ще минем по езерото Сигурно ще е дълго...
Зависи от бомбардировките.
А после? Ще ни настанят в сиропиталище?
Не мисли за това сега, Сима. Първо трябва да се измъкнем.
Цветкова!
Къде се мотаеш? - Другарю капитан.
Разрешете да се отлъча. - Не чу ли? Строяваме се!
Трябва да взема своите. - Още не си ги взела?
Близо е. - Кое е близо? Жданов ще говори.
Отряд! Строй се!
По-бързо!
Размърдай се!
Ще заминем днес, веднага.
Потърпи.
Заминаваме сами, без Нина.
Може ли малко да си почина.
Не, не може да почиваме. Трябва да вървим.
Хвани се. Сима, ставай. Заповядвам ти!
Трябва да вървим.
А куфара? - Разкарай го, върви сама.
Да стигнем до масата.
Лягай.
Да ти оправя краката.
Облегни се.
Паркер?
Корнеев?
Вие сте жив.
Само че с бастун. - Чух, че заминавате?
Мисля, че съм безполезен, почти не ми дават да работя.
Обадиха се от Ленинград. Утре отварят Пътя на живота.
За транспорта. Отидете!
Няма да ме пуснат от Москва. От хотела не мога да изляза!
И все пак трябва да сте там.
Утре Кейт ще бъде на Ладожкото езеро. Заминавайте.
Корнеев!
Малко да починем и ще продължим.
Удари ли се?
Вие казахте на майка, че ме убива заради Сима.
Ти си знаел?
Да. Просто тя нямаше друг избор, сега Вие нямате,
затова направете като мама. Вземете Сима, закарайте я с шейна.
Не, няма да те оставя. - А какво ще направите?
Ще ме носите от 4-я етаж?
И аз тогава оставам. - Боже, как е възможно, Господи...
Оставам. - Не, ще стигнем. Никой не остава.
Помогнете й, моля ви. А мен върнете до печката, до огъня.
Омелченко тук ли е. - Няма го.
А Цветкова?
Взеха я още преди 2 седмици.
Кой я взе? - Откъде да знам.
Като дойде другаря капитан, него... - Така, ясно!
Хайде, помагайте.
Следващия.
Първи са войниците на Ладожкия отряд и семействата им.
Другари, които имат направление и документи...
Нина!
Нина Цветкова!
Здраве желая! - Вземи моята Даша.
Закарай я на другия бряг, дай я в сиропиталище.
Кажи, че майка й умря по пътя.
Какво?
Няма я вече Зина.
Ще я вземеш ли? - Да тръгваме, Даша.
Нина, ела тук.
Ти също не се връщай. - Аз?
Ти. Остани там. Измисли нещо.
Аз ще кажа, че си убита.
Така ще го наглася, че никоя гад няма да разбере.
Това са моите.
Горе носа. Дай, Боже да се видим!
Дай си ръката.
Тате!
Дъще.
Ти се дръж. Със сигурност ще се видим.
Ще тръгнеш с леля Нина. Дръж се.
Това са моите!
Катя, Катя! - Нина!
Стигнахме.
А къде е Юра? - А Юра остана.
Ще се разбера с Паркер и ще ви чакаме тук.
Кого? - Теб с Юра.
Катя, чуй ме.
Това не е влак в мирно време.
Купуваш билет и се возиш.
Не съм особена и никой вече няма да ме пусне.
Стига, Катя. Всичко е наред.
Важното, че най-накрая те изпратих.
Тръгвай, Катя.
Върви и живей!
Дълго живей! Върви.
Гледай Сима да попадне в добри ръце.
С главата си отговаряш.
Имам нещо за теб.
Искам да знам мнението ти. Прочети го, когато имаш време.
Разбира се.
Нина!
Спри.
Аз също ще вървя при Юра.
Кейт!
Евакуираха ни в Перм, това е в Сибир. След войната останах там.
Учих, а сега съм солистка на Пермския театър.
Сима!
Здравей. Бях при Анастасия. Каза ми, че са заминали.
Здравейте. Сигурно сте Фил Паркер. Толкова съм слушал за вас.
Много ми е приятно.
А аз съм Юра. Юра Краско. Не ме ли помните?
Да отидем да пийнем, а? Да поменем нашите?
Анастасия ни чака. Приготвя масата.
Да вървим.
Вие не я помните. Тя още пее в театъра.
Тук.
И тук.
Никой не е забравен. Нищо не е забравено.
превод: asiat
редактор: sty http://subs.sab.bz